Suomalais-Ugrilainen Seura eli SUS on yksi Suomen vanhimmista ja suurimmista tieteellisistä seuroista. Perustamisestaan lähtien (1883) seura on pyrkinyt edistämään uralilaisten ja altailaisten kielten ja näitä kieliä puhuvien kansojen kulttuurien, kansatieteen, kansanrunouden ja esihistorian tutkimusta.
Kädessäsi on kuvaus kuolleesta kielestä. Itäinen mansin kieli hiljeni taigassa Kondajoen varrella 1900-luvun lopulla. Tämä mansin itämurteen ensimmäinen systemaattinen kielioppi perustuu Artturi Kanniston Kondalta 1900–1905 keräämään tekstiaineistoon ja kieliopillisiin muistiinpanoihin. Kirja on tarkoitettu apuneuvoksi mansin kielen opiskeluun ja kieliopillis-typologisen tiedonjanon sammuttamiseen. Moni kiinnostava kielenpiirre katoaa maailmasta lopullisesti vähemmistökielten hiipuessa.
Apuneuvoja suomalais-ugrilaisten kielten opintoja varten
Copyright (c) 2017 Suomalais-Ugrilainen Seura
Copyright (c) 2006 Suomalais-Ugrilainen Seura https://c-info.fi/info/?token=2LiKxUtvWNpxRciv.WIcGKcI1E8mjJCa6ltpnFg.JHdsJVD9gwoGtqqb9MNsUI9QndmYrSgRRGb3nXhfZDsPlMn6X_OEQBn9ImrD83QmGUc07ckXLymE6UdEsJ7wydgLHTQ54eKxZ0DZ9yIYtrJj6jmbAoS_EiH3nJYyh9EkPJUWO764AbpD3vDHISX-zPk8O4vfArDbj423VTbiT87VaF_goqCljlpVPQ-J-464zmxJ5uDeG61ianDZWhp48Vu-mbochBzOIRV53J0n1bw0YWv0KrPeGMg
Copyright (c) 1985 T. E. Uotila, Paula Kokkonen https://c-info.fi/info/?token=EGxQ-NSv_1tvISI2.1dJtc1W6H-fWPHcz_9wlzg.LWwCEfG_FbRc331pSXVGRSCvAPQfv-K1Kdkz9RWFW_Jn-Yn-RMMplxBK3evIGJ5XmRUOeltg2-cRTdG9g_drlT7yKfl5YFjKHCC-EPI4_6Y7UThohBPS83IbLONQGTZTbSMcmPG778pO0c27I32Lg-7XmS7iUXzRn7SDCkTXFp1WQqCLhTYY85-RvWVNT8QEfzfTweXyp0xrNhA0fjGYo3vlc4eLwQ
Copyright (c) 1938 Heikki Paasonen, Paavo Ravila https://c-info.fi/info/?token=kjb1-CkeJpzjlLo5.yvJf_3OloP-Q6n6OzZYQSQ.rAEZTGEVDp2GfiAg8K-QFVKJgSgkWIz1pD0a2l_mpWSa28gM8ddQewffmt30foyrvNdi2P2bKhvcLnM2tCO1SvA-Ptuc9_pl06W2Qxa3hC4UncwIFA-ga-QY03K0p24vMJ95IGlAu3DR04Jk0ta7OYsIyeqR3mPkaWIGoeNNheh3rPVe6PCgIV_UdM6uhX9EWW0mdymLYFO74kNCckwxHlMYjA
Alkulause Kesällä 1934 onnistui maist. LAURI POSTIn, yliopp. PAAVO SIRon sekä allekirjoittaneen päästä tutkimusmatkalle Venäjälle vepsäläisten luo. Maist. Postin oli (yliopiston stipendiaattina) määrä panna alulle suuri sanakirjatyö, ja sitä varten hän halusi tutustua vepsän murteisiin sekä alustavasti kerätä varsinkin sanastoa. Allekirjoittanut, joka 17 vuotta aikaisemmin oli saanut perehtyä etelävepsään, tahtoi päästä selville muun vepsän äänne- ja muoto-opista sekä samalla saada etelävepsäläiseen (julkaisemattomaan) lauseopin esimerkkikokoelmaansa lisiä vepsän muista murteista. Ylioppilas (nyttemmin maisteri) Paavo Siro, joka oli edellisen talvikauden kirjoitellut puhtaaksi etelävepsäläisiä sana- ja lausekokoelmiani ja siis ennakolta jossakin määrin perehtynyt vepsään, toimi matkalla apulaisenani, käyden eri paikoissa läpi ennen koottua sanastoa eroavaisuuksien selville saamista varten. Sen ohella hän keräsi, aluksi minun läsnäollessani ja ohjaamanani, kielennäytteitä — ja niistäpä rupesikin sukeutumaan tässä julkaistun kokoelman pohjallinen. Näytteitä näet kertyi kertymistään, ja enimmät ehdimme hänen kanssaan asianomaisten sanelijain läsnäollessa käydä läpi; suuressa kiireessämme jäi tarkistus tosin useasti varsin pinnalliseksi (väliin jäimme tähän työhön matkueemme lähdettyä kylästä ja tulimme perästä omia aikojamme), ja vihdoin Äänis-vepsän alueelle elo-syyskuun taitteessa jouduttuamme emme raskineet käyttää jäljellä olevia kalliita päiviä, joista jokainen antoi niin paljon uutta, enää ollenkaan aikaa vievään tarkistustyöhön. Kordelinin säätiön myöntämällä avustuksella sain maist. Siron syys- ja kevätlukukaudeksi luokseni kirjoittamaan puhtaaksi matkan saalistani, ja kun minullakin oli vähän kielennäytteitäkin, näytti niistä maist. Siron keräysten kanssa paisuvan julkaisemisen arvoinen kokoelma. Suomalais-ugrilainen Seura, joka oli meidät molemmat Vepsän-matkalle suorinut, halusi julkaista kokoelman ja pani meidät kevätkesällä viimeistelemään sitä painokuntoon. Näinä päivinä, jolloin molemmat olemme lähdössä koko lukuvuodeksi kauas Unkariin, on kokoelma jo ladottu ja saanemme lukeneeksi melkein loppuun toisen korrehtuurin (ensimäisestä on maist. Siro kesän aikana huolehtinut yksin), ja painolupa on meidän puolestamme toivoaksemme muutamien viikkojen kuluttua valmis. Maisteri Lauri Posti, joka on jatkuvasti suorittanut keräyksiään vepsäläisten parissa (vaikka ei Vepsän mailla) ja joka saanee omat kielennäytekokoelmansakin ennenpitkää erikseen julkaistuksi, on hyväntahtoisesti antanut (toisessa korrehtuurissa) apuaan paino- ja huomaamattomuusvirheiden poistamisessa. Samanlaista apua on antanut myös prof. E. A. TUNKELO, vepsän harras tutkija, jonka vepsän äännehistoria piakkoin valmistunee. Kaikesta asiantuntemuksesta huolimatta on minun, joka olen lähinnä pantu julkaisusta vastaamaan, nöyrästi tunnustettava, että monikin äänneseikka olisi vielä tarkistuksen tarpeessa. Alkuperäisen käsikirjoituksen kiireessä tehtyjä erehdyksiä on kyllä alusta alkaen korjailtu, mutta liikaa teorioimista on pitänyt välttää, koska epäjohdonmukaisuudet ja muut »virheet» voivat olla myös murteesta peräisin. Tunnen tarvetta omasta sekä uutteran ja tunnollisen apulaiseni maist. Siron puolesta — hänhän onkin koko työssä kantanut kuorman ja helteen — lausua suuret kiitokseni, paitsi Kordelinin säätiölle ja maist. Postille sekä prof. Tunkelolle, ennen muita Suomalais-ugrilaiselle Seuralle ja sen toimekkaalle ja aina avuliaalle sihteerille, prof. ARTTURI KANNISTolle. Pietarin Tiedeakatemia kustansi mukaamme matkalle etnografin, rva MARTTA PALVADREn, sekä Vepsän olojen ja kielen tuntijan, opettaja MATTI HÄMÄLÄISEN, joiden apua ja ystävällisyyttä jäämme aina mielihyvin muistamaan. Parhaat kiitokset ansaitsee myös Venäjän silloinen Suomen-lähettiläs, ministeri STEIN, jonka onnistui pitkän väliajan jälkeen avata hetkeksi suomalaisille tutkijoille tie niille tärkeille työmaille, joilta saatavista rikkauksista tieteen ystävät iloitsevat niin Suomessa kuin Venäjällä ja kaikkialla, missä suomalaisten kielten tutkimusta harrastetaan tai missä se on heräämässä. Helsingissä syysk. 2 p. 1935. LAURI KETTUNEN.
Copyright (c) 1935 Lauri Kettunen; Paavo Siro https://c-info.fi/info/?token=3oGNFS0jA8w1rcpA.5APFgKCQpjRfJGWtFD5UyA.ywcyJ15YaLUz--2MRPFmhOUM_en6fSF5VMeLAnAwVVsGzFA674FEu0jzhUq4_SUES4kg4RRt35beYfQpoBZnyqhAwQLB297_0Tz3b0CBsbNPd5WjwnIS7fWbCCLcNDoG_hH1_OoMiv-_6TGuUDgu8C3JOf7-Lyj1gvhtvXfFJ5rzpnaFLzaI0ZDWkp-UxJz6Zo7oCiQ4eJERI4QQ7Oo1S7kM9bcGRw63djxbb3F5u4BNgOFZKYEqfHKT40YW3B2n_kAm7mcHaA
(Ei abstraktia tai sellaiseksi katsottavaa esipuhetta.)
Copyright (c) 1986 Lauri Kettunen; Jarmo Elomaa, Eino Koponen, Leena Silfverberg https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Bevezetés Ez a vázlatos, a legfontosabb témakörökre szorítkozó irodalomelméleti áttekintés a Helsinki Egyetem magyarszakos hallgatói számára készült. Ezzel magyarázható, hogy – bár tekintettel van az európai irodalom nagy folyamataira, s hivatkozik a görög, a francia, az orosz stb. irodalom legismertebb klasszikusaira – előszeretettel utal finn és magyar példákra. Az első rész (Az irodalmi műfajok és létformájuk) célja, hogy a leg alapvetőbb fogalmakat tisztázza, s ezáltal segítséget nyújtson a szemináriumi dolgozatot, szakdolgozatot író hallgatóknak a műelemzések során, valamint megismertessen az irodalommagyarázat legelemibb magyar terminusaival. A hagyományos irodalmi formák, műfajok ismerete nélkül ugyanis éppen a XX. század un. antiműfajainak, parodikus allúzióinak, intertextuális eljárásainak érzékelése ütközik nehézségekbe. Egy ilyen méretű munka nyilvánvalóan csak a leglényegesebb kérdéseket érintheti, s csupán korlátozott számú szakkönyvet tud felhasználni. Az első rész írása során legsűrűbben a következő művekből merítettem: Alastair Fowler: Kinds of Literature (An Introduction to the Theory of Genres and Modes), Oxford, 1982. Barta János – Kardos László – Nagy Miklós: Bevezetés az irodalomelméletbe és az irodalomtudományba, Bp. 1966. René Wellek: The History of Modern Criticism 1750-1950, London, 1961. Chris Baldick: The Concise Oford Dictionary of Literary Terms, Oxford, 1990. Természetes, hogy a műfajokkal, a műfajok létformájával kapcsolatban a saját megelőző könyveim eredményeit is felhasználtam, illetve továbbgondoltam: Brjuszov és az orosz szimbolista regény, Akadémiai Kiadó, Bp. 1973, 133 1. Arany János balladái, Tankönyvkiadó, Bp. 1988. 248 1. A magyar verses regény, Akadémiai Kiadó, Bp. 1990. 314 1. A műfajok jellegéről és fejlődéséről legújabban publikált dolgozataim, melyek az itt érintett dilemmák részletesebb kifejtését tartalmazzák: Egyensúlyteremtés és műfaji tagozódás (A nemzeti klasszicizmus fogalmához), Irodalomtörténet, 1995. 1. 92-101 Műfajfejlődés vagy rendszercsere (Bevezetés egy irodalmi korszak vizsgálatához), Studia Litteraria, 1995. 113-123 Tűnődés a műfajokon, A]föld, 1995. 4. 63-70 A magyar irodalom ,nemzeti" paradigmája, Protestáns Szemle, 1995. 1. 62-70 Eposz és történelmi regény (Az irodalomfejlődés nemzeti paradigmájához). Hitel, 1995. 10. 80-90. Műfaji differenciálódás és nemzeti identifikáció (A magyar regény a múlt század derekán). Irodalomtörténeti Közlemények, 1995. 344. 321-334. Analógiák és oppozíciók a magyar romantikus regényben. Hungarologische Beiträge 5. Jyväskylä, 1995. 29-33. A második rész (Interpretáciő elméletek) az irodalmi műalkotás elméleteit ismerteti, természetesen, szintén csak vázlatosan, a legfontosabb jelenségekre ügyelve. Ebben a részben az e tárgyba vágó legfontosabb magyarnyelvű összefoglalásokat kellett alapul vennem, hogy a német, angol stb. terminusok egyezményes magyar megfelelőinek rendszeréhez igazodjam. Áttekintésem éppen ezért szorosan követi Vilcsek Béla Az irodalomtudomány „provokációja” című könyvét (Bp. 1995.), valamint Dobos István Bevezetés az irodalomelméletbe című szöveggyüjteményét. Ezen kívül Szegedy-Maszák Mihály, Kulcsár Szabó Emő, Szili József, Dobos István, Kálmán C. György, Bemáth Árpád, Dávidházi Péter, Bonyhai Gábor és mások tanulmányainak és fordításainak a felhasználásával készült a szöveg. Az Interpretáció elméletek című második rész már nem szűkebben vett vizsgaanyagnak számít, részben tájékoztatásul szolgál, részben a további elmélyedéshez biztosítja a bevezető lépéseket, s nem utolsó sorban bepillantást enged a magyar irodalomelmélet fontosabb eredményeibe is. Helsinki, 1996 május Imre László
Copyright (c) 1975 Eila Hämäläinen, Kaisu Juusela, Ingrid Schellbach-Kopra; Aulis J. Joki, Terho Itkonen, Mikko Korhonen, Kaija Metsä-Heikkilä, Eeva Maria Närhi, Eira Penttinen, Jorma Rekunen, Irene Hellemaa, Tuomo Tuomi, Kaarina Karemo, Jaakko Yli-Paavola, Riitta Suhonen, Pertti Virtaranta https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Ulkomaanlehtorit Unkarissa 17.–22.5.1982
Alkusanat Ulkomaanlehtori- ja kielikurssiasiain neuvottelukunnan (UKANin) aloitteesta järjestettiin Unkarissa 17. - 22.5.1982 neuvottelupäivät Keski- ja Etelä-Euroopassa toimiville suomen kielen lehtoreille ja heidän esimiehilleen. Osanottajiksi kutsuttiin myös Suomen yliopistoissa toimineet, kotimaahansa jo palanneet unkarin kielen lehtorit. Suomen opetusministeriötä kokouksessa edustivat kansliapäällikkö Jaakko Numminen, kulttuuriasiainneuvos Ritva Kaipio ja kulttuurisihteeri Raija Kallinen sekä UKANia sen puheenjohtaja prof. Pertti Virtaranta ja neuvottelukunnan jäsen prof. Mikko Korhonen. Neuvottelupäivien ohjelma oli runsas, monipuolinen. Esitelmät jaettiin osanottajille (muutamat tiivistelminä). Päivien aikana heräsi ajatus, että kokousmateriaali olisi kokonaisuudessaan syytä julkaista; se olisi hyödyksi ei vain mukana olleille vaan muillekin ulkomaalaisopetuksesta kiinnostuneille. Suomem opetusministeriön myönnettyä painatukseen tarvittavat varat me allekirjoittaneet lupauduimme sen toimittajiksi. Esitelmien kieliasusta on huolehtinut hum. kand. Leena Maijala. Käsikirjoituksen on offsetpainatusta varten kirjoittanut ylioppilas Johanna Laakso. Kiitämme heitä huolellisesta ja nopeasti tehdystä työstä. Samoin kiitämme kaikkia lehtorikokouksessa esiintyneitä siitä, että he ovat antaneet esitelmänsä julkaistavaksi. Helsingissä maaliskuussa 1983 Mikko Korhonen Pertti Virtaranta
Copyright (c) 1983 Mikko Korhonen, Pertti Virtaranta; Péter Domokos, Gábor Bereczki, Endre Gombár, Péter Hajdú, Ulla Hauhia-Nagy, László Jakab, Béla Kálmán, György Lakó, Mai Bereczki, Tibor Mikola, Jaakko Numminen, István Nyirkos, Enikő Szíj, Vilmos Voigt https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Esipuhe Marraskuun 23. päivänä 1998 järjestivät Helsingin yliopiston suomalais-ugrilainen laitos ja Tuglas-seura seminaarin Viron kielen ja kulttuurin opettaminen Suomiessa – viron kielen lehtoraatti 75 vuotta. Seminaarissa esitelmöivät lähes kaikki elossa olevat viron kieltä Helsingin yliopistossa opettaneet syntyperäiset virolaiset. Nyt kokoelmana ilmestyvien esitelmien kantavana yhteisenä teemana oli suomalais-virolainen kulttuurivaihto. Esitelmissä ilmaistiin iloa siitä, että viron kielen opetus Helsingin yliopistossa oli hyvällä tolalla. Itämerensuomalaisten kielten pääaineopiskelijoiden keskuudessa viron kielen ja kulttuurin linja oli suosiossa ja uuden linjan pääaineopiskelijoiden ensimmäinen aalto juuri valmistumassa. Nyt, vuotta myöhemmin, kun artikkelikokoelma ilmestyy, viron kielen vierailevaa professoria ei ole enää voitu määrärahojen puutteessa kutsua. Viron kielen ja kulttuurin linjalla pääaineopintojaan suorittavien mahdollisuudet saada aine- ja syventävien opintojen opetusta ovat oleellisesti heikentyneet. Toivomme, että artikkelikokoelma omalta osaltaan viittaisi tietä tästä eteenpäinkin. Suomen ja Viron kulttuurisuhteissa Helsingin ja Tarton yliopistoilla on perinteinen ja merkittävä rooli. Ilman tiivistä korkeakouluyhteistyötä kulttuurivaihto jää vaille yhtä aivan oleellista ulottuvuuttaan. Myös tämän kirjan esitelmät kertovat osaltaan siitä, miten monesta näkökulmasta Suomen ja Viron kulttuurien leikkauspisteitä voidaan tarkastella ja miten paljon niitä on. Tartossa ja Helsingissä marraskuussa 1999 Toimittajat
Copyright (c) 1999 Reet Kasik, Leena Huima; Mati Erelt, Riho Grünthal, Tiit Hennoste, Ants Järv, Birute Klaas, Ago Künnap, Helga Laanpere, Helle Metslang, Hoide Sikk, Seppo Suhonen, Ele Süvalep, Haldur Õim https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Alkusanat Tämä kirja on unkarilais-suomalainen siten, että kirjoittajista yhdeksän on unkarilaista syntyperää ja kuusi suomalaisia. Kuusi kirjoittajaa on Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen laitoksen nykyisiä tai entisiä opettajia. Suomentajat ovat saman laitoksen opiskelijoita. Useimmat kirjoitukset pohjautuvat laitoksemme Helsingin yliopistossa järjestämässä seminaarissa pidettyihin esitelmiin. László Imre vetää Unkarin kirjallisuuden yhteyksiä Eurooppaan Suomen kirjallisuuteen vertaillen. Zoltán Kenyeresin aiheena on unkarilaisen aikakauslehden Nyugatin (Länsi) toiminta, András Görömbei keskittyy unkarilaisiin Slovakian, Jugoslavian ja Romanian vähemmistökulttuureihin. Hainalka Makra tarkastelee Unkarin kirjallisuuden yleisiä ongelmia vuosituhannen vaihteessa. István Szathmárin välityksellä saamme tutustua unkarilaisen kirjallisuuden kääntämiseen. Nimenomaan saamelaisrunouden kääntämistä valottaa Johanna Domokos. Hyvin elävän näkökulman nykyunkarilaiseen proosataiteeseen antaa Hannu Launonen Péter Esterházyn suomentajana. Esterházy on esillä yhdessä Claudio Magrisin kanssa myös Péter Sárközyn tutkielmassa heidän Tonava-kirjoistaan. Fragmenttien viehätyksestä voimme nauttia Anna Hollstenin avulla. H. K. Riikonen johdattelee lukijan viehättävästi György Konrádin maailmaan. Olga Huotarin artikkelin luettuamme tiedämme paljon enemmän István Orkényin suhteesta groteskiin. Samantapaisen näkökulman ulottaa József Máté myös virolaiseen kirjailijaan Arvo Valtoniin, jonka novelleissa on kosolti myös absurdiksi luokiteltavaa. Viihdekirjallisuuskin pääsee mukaan tähän julkaisuun Anna Tarvaisen tarkastellessa Jenő Rejtön seikkailuromaaneja. Kevyt tunnelma jatkuu Heino Nyyssösen tutkielmassa János Bródyn rock-teksteistä. Kokoelman päättävät sopivasti Éva Gerevich-Kopteffin mietteet kulttuurien kohtaamisista. Tämän teoksen kirjoitusten julkaisukuntoon muokkaamisessa on suurimman työn ovat tehneet laitoksemme amanuenssi Katariina Grämer ja suomen kielen laitoksen kirjastonhoitaja Kirsi Luukkanen. Heille ja unkarinkielisten artikkelien suomentajille esitän parhaat kiitokset. Helsingissä Franzeniassa 5.3.1998 Seppo Suhonen
Copyright (c) 1998 Katariina Grämer, Kirsi Luukkanen; Johanna Domokos, Éva Gerevich-Kopteff, András Görömbei, Anna Hollsten, Olga Huotari, László Imre, Zoltán Kenyeres, Hannu Launonen, Hajnalka Makra, József Maté, Heino Nyyssönen, H. K. Riikonen, Péter Sárközy, Seppo Suhonen, István Szathmári, Anna Tarvainen https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Alkusanat Unkarin kulttuuri- ja tiedekeskuksen tärkeimpiin tehtäviin on aina kuulunut suomalaisen hungarologisen tutkimuksen järjestäminen ja tukeminen. Edeltäjäni, István Nyirkos järjesti säännöllisesti hungarologiaan liittyviä tapahtumia; niistä viimeisenä tieteen ja kulttuurin seminaa- rin 28. toukokuuta 1993. Seminaarissa pidettiin 26 esitelmää, joista 21 julkaistaan tässä kirjassa. Muutamalta esitelmöitsijältä emme käsikirjoitus- ta pyynnöistä huolimatta saaneet, joten valitettavasti tämä artikkelikokoelma ei ole aivan täydellinen. Kuten sisällysluettelostakin näkyy, suurin osa esitelmöitsijöistä käsitteli unkarilais-suomalaisia yhteyksiä, ja tästä saatiin kirjalle yksikertainen, mutta sisältöä hyvin kuvaava otsikko. Yhteyksiä-artikkelikokoelmaan perehtyessään voi jälleen kerran vakuuttua Unkarin ja Suomen tiedesuhteiden ja kulttuuriyhteyksien laajuudesta ja monimuotoisuudesta. Teoksesta saa myös käsityksen siitä, kuinka laajalti Suomessa harjoitetaan hungarologista tutkimusta – sanan avarassa merkityksessä – ja kuinka korkeatasoista tuo tutkimus on. Suomalaisen hungarologian voi odottaa saavan edelleen nostetta, sillä tänä vuonna hungarologian yliopisto-opetus lisääntyy edelleen, erityisesti Jyväskylässä. Lisäksi viime huhtikuussa aloitti toimintansa Suomen Akatemian tukema suomalaisten hungarologien verkosto, joka asetti tavoitteekseen kahden vuosittaisen seminaarin järjestämisen lisäksi jäsentensä toiminnan koordinoinnin ja toimivan tiedotusjärjestelmän luomisen. Myös omaa julkaisutoimintaa on suunniteltu; toivottavasti verkoston onnistuu hankkia rahoitusta myös siihen. Tämä kokoelma on tarkoitettu kaikille niille, jotka ovat kiinnostuneita unkarilais-suomalaisista kulttuurin ja tieteen alojen yhteyksistä. Artikkelit julkaistaan taloudellisista ja käytännöllisistä syistä vain suomeksi – kuitenkin siinä toivossa, että se löytäisi myös unkarilaisia lukijoita. Haluan kiittää vielä professori Seppo Suhosta, joka otti tämän julkaisun toimittamaansa maineikkaaseen sarjaan. Helsingissä, syyskuussa 1994 Sándor Csúcs Unkarin kulttuuri- ja tiedekeskuksen johtaja
Copyright (c) 1994 Mikko Cajanus, Sándor Csúcs; Erkki Eskelinen, Éva Gerevich-Kopteff, Antti Heikkilä, László Imre, Juhani Huotari, Árpád Jelinkó, Mirja Kalliopuska, Paavo Kettunen, Ulla-Maija Kulonen, Tuomo Lahdelma, Hannu Launonen, Ildikó Lehtinen, Simo Liukkonen, Reima T. A. Luoto, Heino Nyyssönen, Olga Huotari, Kadi Raudalainen, Pekka Sallila, Judith Varga, Hannu Viranto, Martti Voipio https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
(Ei abstraktia tai sellaiseksi katsottavaa esipuhetta)
Copyright (c) 1975 Eila Hämäläinen, Kaisu Juusela; Aulis J. Joki, Terho Itkonen, Mikko Korhonen, Kaija Metsä-Heikkilä, Eeva Maria Närhi, Eira Penttinen, Jorma Rekunen, Irene Hellemaa, Tuomo Tuomi, Kaarina Karemo, Jaakko Yli-Paavola, Riitta Suhonen, Pertti Virtaranta; Pentti Sammallahti https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
(Ei abstraktia tai tällaiseksi katsottavaa esipuhetta)
Copyright (c) 1995 Raija Bartens https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Lukijalle I. A. Kuratov (1839 – 1875), suomalais-ugrilaista sukukieltämme puhuvien komien eli syrjäänien suuri runoilija, toimi opettajana ja keisarillisen sotilashallinnon virkamiehenä, ei eläessään saavuttanut kuuluisuutta runoilijana eikä ennen kuolemaansa edes saanut runoistaan julki kuin muutaman kappaleen. Itse asiassa hänen koko säilynyt tuotantonsa – runoja, runoelmia, venäläisen, eurooppalaisen ja itämaisen runouden käännöksiä ym. – oli välillä vaarassa joutua kadoksiin jo ennen tunnetuksi tuloaan. Myös Kuratovin elämäntarina täyttää traagisen runoilijakohtalon mitat: hänen monenlaisten vastoinkäymisten ja sisäisten etsintöjen täyttämä elämänsä katkesi varhain keuhkotautiin. Komin kieli oli noihin aikoihin kirjakieltä vailla, jokseenkin viljelemätön, ja sitä selvempää runoilijalahjakkuutta Kuratov osoittikin ryhtyessään uskaliaasti taivuttamaan sitä eurooppalaisen runouden mittoihin. Uhkayritys onnistui: Kuratovin teknisesti loistokas lyriikka laski pohjan komien kansalliselle taiderunoudelle. 1920-luvulta lähtien, jolloin Kuratovin runous Kominmaalla tuli tunnetuksi, häntä on kunnioitettu kansallisrunoilijana, komien Aleksis Kivenä – Kiveä hänessä muistuttaakin murheellisten elämänvaiheiden ohella hänen usein tummasävyisen runoutensa vilpitön tunteikkuus. Kunnioittaakseen komien suurta runoilijaa, lahjakkuutta, joka osoitti, millainen elinvoima voi piillä myös "pienessä" kielessä ja kulttuurissa, Helsingin yliopiston suomalais-ugrilainen laitos järjesti 30. marraskuuta 1989, Kuratovin syntymän 150:ntenä juhlavuonna ja 114 vuoden ja yhden päivän kuluttua hänen kuolinyöstään, pienen mutta tiiviin ja lämmintunnelmaisen Kuratov-symposiumin, jossa Tallinnassa toimiva komilainen tutkija Adolf Turkin kertoi Turkinin elämänvaiheista ja toiminnasta, Raija Bartens käsitteli esitelmässään Kuratovin Jumalakuvaa ja Paula Kokkonen adjektiiveja Kuratovin kielessä. Nämä esitelmät sekä joukko tilaisuudessa esitettyjä Kuratovin runojen suomennoksia julkaistaan nyt kirjan muodossa. Runosuomennokset ovat uusia, tätä tilaisuutta varten syntyneitä – aiemminhan Kuratovin runoutta on meillä laajimmin tehnyt tutuksi Raija Bartens vuonna 1984 ilmestyneessä komilaisen lyriikan antologiassaan Käenkukuntayöt, jossa myös Kuratovin koko elämä ja tuotanto tiiviisti esitellään. Suomennosten rinnalla julkaistut alkuperäistekstit on otettu Syktyvkarissa 1979, runoilijan syntymän 140-vuotisjuhlaksi ilmestyneestä, E. S. Guljaevin ja A. N. Fedorovan toimittamasta kokoelmasta Menam muza ("Runottareni"), jossa ne ovat nykyisen komin kirjakielen ja kirjoitustavan mukaisessa asussa. Helsingissä, helmikuussa 1990 Johanna Laakso
Copyright (c) 1990 Johanna Laakso; Raija Bartens, Paula Kokkonen, Adolf Turkin https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Copyright (c) 1987 Ilkka Firon, Mikko Korhonen; Éva Gerevich-Kopteff, Matti Hosia, Olga Huotari, Urpo Kivikari, Hannu Launonen, Aarne Laurila, Ildikó Lehtinen, Marjatta Manni-Hämäläinen, Judit Mäkinen, Heikki Paunonen, Veronica Stolte-Heiskanen, István Szathmári, Viljo Tervonen, Olli Vehviläinen https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Copyright (c) 1978 Kaisu Juusela, Heikki Paunonen https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Esipuhe Tämä työ pyrkii selvittämään itämerensuomalaisten kielten ja kansojen nimitysten alkuperää etymologian kannalta, mutta olen pyrkinyt ottamaan huomioon myös muun (esi)historiaa koskevan tutkimuksen, jos se vaikuttaa olennaisesti etnonyymeistä esitettyjen teorioiden arviointiin. Monet itämerensuomalaisista kielten ja kansojen nimitykset ovat taustaltaan hämäriä, eikä niitä voida selittää uskottavasti pelkästään tavallisen etymologisen tai nimistöntutkimuksen metodein. Kielten ja kansojen nimitysten menneisyydellä onkin usein kiinteä yhteys alue- ja asutushistoriaan. Käsitys Suomenlahden ympäristön kielellisestä ja etnisestä esihistoriasta on muuttunut melkoisesti viimeisen parinkymmenen vuoden kuluessa, ja se tarjoaa uusia haasteita myös etnonyymien taustan rekonstruoinnille. Johdantoluvussa käsittelen mm. keskeisiä historiallisia lähteitä, etnonyymien suhdetta paikannimiin sekä etnonyymien semanttisia ja rakenteellisia ominaisuuksia. Kutakin etnonyymiä tarkastelen ensin nykykielistä tunnetun käytön ja merkityksen kannalta. Vanhoissa kirjoituksissa, kronikoissa ja saagoissa esiintyvistä etnonyymisistä viitteistä olen koonnut vanhimpia ja etymologisen analyysin kannalta olennaisimpia mainintoja. Usealle itämerensuomalaisista kielistä ja kansoista käytetylle nimitykselle on esitetty mitä erilaisimpia teorioita, joista suuri osa on satunnaisia sanarinnastuksia. Joitakin niistä olen luonnehtinut myös työssäni. Aiheen moniulotteisuutta kuvaavat yhteydet useisiin tieteenaloihin; historiaan, arkeologiaan, jopa kansanrunouteen. Kielennäytteet ja sanat olen yleensä esittänyt lähteen mukaisessa kirjoitusasussa. Joiltakin osin lopputulos voi olla epäjohdonmukainen; esim. pohjoissaamesta peräisin olevat muodot olen pyrkinyt esittämään tieteellisessä käytössä vakiintuneella Nielsenin ortografialla, mutta jotkin uusista sanakirjoista poimitut vertailukohteet ovat uuden ortografian mukaisia. Kirja perustuu samannimiseen vuoden 1996 toukokuussa valmistuneeseen ja syyskuussa hyväksyttyyn lisensiaatintyöhöni. Tässä versiossa olen voinut ottaa huomioon sen tarkastajilta apul. prof. Matti Larjavaaralta ja prof. Seppo Suhoselta saamani palautteen ja sen avaamat uudet näkökohdat. Tammikuussa 1997 Riho Grünthal
Copyright (c) 1997 Riho Grünthal https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Saatteeksi Sodankylän Vuotson seuduille viime vuosisadan loppupuolella useana aaltona siirtyneiden poronhoitajasaamelaisten kieli on – kuten Suomen puolen tunturisaamen murteet yleensäkin – melko huonosti tunnettua. Siirtolaisten lähtöseutuina ovat olleet Ruijan lounaiset ääret, lähinnä Enontekiö, ja selvästi osoitettavan emämurteen tutkimuksen on arveltu kattavan myös kaukaisen satelliitin kielisuhteet. Vuotson seudun saamelaisten kieli on kuitenkin kuluneiden sadan vuoden aikana toisaalta muuttunut omaan suuntaansa ja toisaalta säilyttänyt sellaista vanhaa, joka koutokeinolaisen emämurteen tutkijoilta on jäänyt huomaamatta. Lisäksi suomen kieli on vähitellen – näillä näkymillä lopullisesti – tunkemassa saamea syrjään, mihin liittyvät kielelliset ja yhteiskunnalliset seikat vielä odottavat tutkijaansa. Sodankylän saamen kielestä on tosin valmistunut yksi opinnäyte (Helsingin yliopistossa: Otto Aho, Sodankylän lapin äänne- ja muoto-oppia, 1965), mutta tähän kirjaseen sisältyvät nauhoilta kirjoitetut haastattelut ovat ensimmäiset yhtenäiset ja samalla kielitieteellisesti tyydyttävät näytteet mainitusta murteesta. A.V. Koskimiehen ja T. (I.) Itkosen kokoelman Inarinlappalaista kansantietoutta (Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia XL, Helsinki 1918) alkulauseeseen sisältyvien kolmen lyhyen sodankylänsaamenkielisen tekstinäytteen kirjoitustapa on sen verran epätarkka ja horjuvakin, että niiden arvo on etupäässä historiallinen. Pääosa tämän kirjasen aineistosta on kerätty kesällä 1967, jolloin nauhoitin Vuotson seudun saamea kuukauden ajan Suomalais-ugrilaisen Seuran myöntämän apurahan turvin. Nauhaa kertyi runsaat 22 tuntia kymmenkunnalta kertojalta, näistä Elsa-Marja Aikion (os. Hetta, s. 1.11.1891 Purnumukassa) muistista eniten, kaikkiaan neljän nauhatunnin verran. Vaikka kertojat asuivatkin kaukana toisistaan, asuin suurimman osan keruuajasta Elsa-Marja Aikion ja hänen poikansa Niilon luona jälkimmäisen talossa. Pitkähkön ajan kuluessa mieleen palautuneet perinteenpalaset kirjattiin ensin paperille ja sitten sopivina annoksina nauhoitettiin. Täydennyshaastatteluja tein vuoden 1974 syksyllä (yhden nauhatunnin verran), ja näiden satoa on muistelusten alun runsaat puolentoistakymmentä sivua. Haastattelujen tarkoituksena oli suppean yleiskuvan saaminen Sodankylän saamelaisten vähitellen katoavasta perinteestä ja aineellisesta kulttuurista sekä kansantietoudesta. Haastatteluilla on tämän takia pikemminkin jutustelun kuin systemaattisen kyselyn leima, sillä jälkimmäiseen ei aika olisi tietenkään riittänyt. Systemaattiselle tutkimukselle on Vuotson seudulla vieläkin hyvät mahdollisuudet, sillä vuosisadan alun ensimmäisenkin neljänneksen olot ovat säilyneet elävinä monien muistissa. Tämän kirjan antamaa kuvaa on myöhemmin tarkoitus laajentaa poimimalla lopusta nauhamateriaalista tarkentavia tietoja poronhoidosta ja suullisesta perinteestä, erityisesti Anders Peltovuoman, Jouni G. Hetan, Oula Aikion, Lassi Hirvasvuopion ja Matti Hetan kertomana. Elsa-Marja Aikion muistelusten pääanti on aineellisen kulttuurin ja kansantietouden alalla, mutta myös muuta henkistä perinnettä hän taitaa, ja varsinkin memoraatinkaltaiset lyhyet kertomukset omista tai muiden kokemuksista ovat hänen mieliaiheitaan. Samoin on hänelle hyvämuistisena ja korkean iän saavuttaneena oman sukuperän selvittely ja muistikuvat jo ammoin kuolleista sukulaisista ja "entisistä ihmisistä" mieluista jutunjuurta. Vanhan ajan olot ja tapahtumat tulevat hänen mieleensä kirkastuneina, ja kertomisessa on nostalginen sävy. Virkeänä laukkaava mieli tuo Elsa-Marja Aikion muisteluksille omat rakenteelliset erikoispiirteensä: sivuteemojen pintaanpulpahtelun, palautumat jo kerrottuun ja tärkeiden juonenvaiheiden mainitsemiset jo ennakkoon. Näitä piirteitä nauhoitustilanteiden jutustelunomaisuus on varmaankin korostanut. Nauhojen aines on ryhmitelty keskeisten otsikkojen alle: esi-isät, poro, enteet, syntymä jne. Tämä on aiheuttanut sen, että jutunpätkät on siirretty aiheenmukaiseen yhteyteensä huolimatta siitä, missä ne ovat nauhalla. Teemojen turhaa toistoa on pyritty välttämään, ja kahdesta saman aiheen versiosta on kirjaan valittu täyteläisempi, jos sanastolliset tms. seikat eivät ole vaatineet kummankin esittämistä. Edelleen on toimitustyössä kerrontaa jonkin verran sujuvoitettu poistamalla toistoa, vääriä aloituksia ja kesken jääneitä lauseita sieltä, missä se on rakenteellisesti ollut mahdollista eikä ole vienyt kerronnan luonteen särkymiseen. Käännöksessä lauseita on siloiteltu mahdollisuuksien mukaan suomen yleiskieltä lähentyviksi. Käännökset on pyritty tekemään niin tarkkoja kuin suomen yleiskielen puitteissa on ollut mahdollista ja järkevää (helpointa olisi ollut kääntää esim. Mutenian suomen murteelle!). Välimerkkisääntöjä ei niissä ole juuri seurattu, vaan välimerkkien tehtävä on samoin kuin saamenkielisessä tekstissä rytmittää puheen virtaa joko todellisia tai intonaatioperäisiä taukoja ilmaisemalla. Jotkin hankalasti suomennettavat sanat on tyydytty kääntämään peräpohjalaisiksi vastineikseen, esim. lievästi epäuskoista toisen puheen lainaamista merkitsevä mahkaš ~ mahkeš ~ mah on käännetty sanalla muka, temppuilua, leikkimistä, järjetöntä käyttäytymistä jne. merkitsevä verbi taattjuuh on käännetty verbillä taajoa jne. Kädessäoleva kirjanen on tarkoitettu etupäässä Vuotson seudun saamelaisten nuorten käyttöön, jotka sen avulla voivat tutustua vanhempiensa ja sivanhempiensa maailmaan, sen keskeisiin aiheisiin ja palauttaa mieleensä lapsena oppimaansa mutta nyt jo monissa tapauksissa unohtunutta kieltä. Kirjoitustapa on tätä silmälläpitäen yritetty saada mahdollisimman helppolukuiseksi: lyhyt rivinylinen pystyviiva (esim. sanassa kuos'sii 'vieras' tai poa'hta 'tulee') voidaan luettaessa sivuuttaa, sillä on vähän käytännöllistä merkitystä (vaikka se voi joskus erottaakin sanoja toisistaan, esim. miel'lii 'mella' mutta miellii 'mellan', kuos'sii 'vieras' mutta kuossii 'vieraan', puol'laa 'syttyy' mutta puollaa 'palaa' kuos'kan 'koskenut' mutta kuoskan 'kosken'). Lisäksi kirjasta voivat käyttää kielen- ja perinteentutkijat sekä muut epämuodollisena johdatuksena Sodankylän saamelaisten perinteiseen kulttuuriin. Pyhäjärvellä 24.9.1975 Pekka Sammallahti
Copyright (c) 1975 Pekka Sammallahti https://c-info.fi/info/?token=rT4jcL6sL1Zgm8pv.pClPxTw3F5wwYn_ncYI7RQ.P6dHzWtkQ52Geyl-Cp4CpBmO2YoduVZlEq2pdsfd7HPeZ-wz4bnDsmBFTBwovMGj4mFlPsl3E-MvZobLmB7_EVRJ4HQoR4_mhTkEJkIU7sbNLR1MGd95Te4qtDX9TDgeqqIFURKInC7AIlkB1IdSRMhbfBAyQqUBhCIfRDGESHVvM2dGoGZW0Qw2V_nsEHD5hlk9lzMa9-b3eebIdrGnXOIdzLoR6N2YVWob2nFmQidtLnKHdvif4J6Zpg6bg36wt9dKcobtCX_LFYw1Zo26TDh96Q
Alkulause Tämä kielennäytekokoelma sisältää yhden henkilön, Pēter Dambergin puhetta. Hän puhuu pääasiassa itäliiviä, mutta näytteissä esiintyy jonkin verran myös länsiliiviläisyyksiä ja kirjallisesti käytetyn liivin kielen piirteitä. Tunnusomaisimpiin länsiliiviläisyyksiin kuuluvat pitkän a:n lievähkö labiaalistuminen, jota voitaisiin ehkä pikemmin merkitä å̄:lla kuin ō̬:lla, jota tässä kokoelmassa on kuitenkin johdonmukaisesti käytetty. Länsiliivin mukaista on myös taivutus tulùʙ pro tulàʙ 'tulee'. Liiville ominainen katko (= saks. Stosston) ei Dambergin puheessa ole aina kuultavissa odotuksenmukaisessa paikassa. Hän ei käytä lättiläisperäisiä verbiprefiksejä, mutta lättiläisiä lainasanoja kuitenkin esiintyy jonkin verran. Damberg on elänyt myös viroa puhuvien keskuudessa, ja tämäkään naapurikieli ei ole ollut jättämättä jälkiä hänen puheeseensa. Tiedetäänhän liiviläisillä yleensäkin olleen jo vanhastaan paljon kosketuksia erityisesti Saarenmaan asukkaisiin. Pēter Damberg on syntynyt Siikrogin kylässä Kelkin talossa 9.3.1909 ja elänyt siellä 25-vuotiaaksi. Sen jälkeen hän on elänyt muualla, pääasiassa Liivinrannassa, ja toiminut varsinkin opettajana. Vielä eläkeikäisenäkin hän on ollut aktiivisesti mukana työelämässä kolhoosin palveluksessa. Damberg on erinomainen kertoja. Hän tuntee hyvin liiviläisten sekä henkisen että aineellisen kansanperinteen ja liiviläisten kulttuurihistorian. Kielimestarimme on vuosien mittaan koettanut pelastaa helposti unohduksiin vaipuvaa perinnetietoa mm. keräämällä liiviläisiä sananparsia. Hän on pyrkinyt myös tietoisesti kehittämään äidinkielensä liivin käyttöä. Tämä tavallista suurempi kiinnostus äidinkieltä kohtaan on tiettävästi herännyt aikoinaan välillisesti E. N. Setälän toiminnan johdosta siten, että Dambergin isoäiti oli tuntenut silloisen liivin kielen tutkijan Setälän. Seuraavat kielennäytteet julkaistaan ensimmäisenä valikoimana niistä nauhoitteista, jotka tehtiin joulukuussa 1971 Viron Tiedeakatemian Kielen ja kirjallisuuden instituutissa. Tämä työ kuului Suomen ja Neuvostoliiton välisen tieteellis-teknillisen yhteistoimintakomitean hyväksymään tutkimusohjelmaan. Esitän kiitokset mainitun instituutin johtajalle Endel Sõgelille myötämielisestä suhtautumisesta työtämme kohtaan ja laitoksen henkilökunnalle sen antamasta avusta työhön liittyneiden teknisten ongelmien ratkaisemisessa. Laajahkossa haastatteluohjelmassa avusti asiantuntevasti filologiatieteiden kandidaatti Karl Kont. Erityisesti kiitollisuutemme kohdistuu tietenkin Pēter Dambergiin itseensä, jonka innostavan kerronnan välityksellä on saatu talteen yhden tärkeän itämerensuomalaisen kieli- ja kulttuurimuodon näytteitä. Litterointi on tehty suomen kielen nauhoitearkiston kopionauhoista kuulokkeita käyttäen. Foneettinen merkintä on samankaltaista kuin Lauri Kettusen teoksessa Livisches Wörterbuch. On tunnettua, että katkon yhteydessä esiintyviä klusiilien ja sibilanttien sointiasteita ei tässä merkintätavassa aina osoiteta aivan todenmukaisesti (vrt. Posti, esim. Vir. 1936 s. 322). Kahdella vierekkäisellä pystyviivalla on osoitettu pitempää taukoa kuin yhdellä viivalla. Seuraavia lyhenteitä on käytetty: D = Damberg, K = Kont, S = Suhonen. Nurmijärvellä 20. joulukuuta 1975 Seppo Suhonen
Copyright (c) 1975 Seppo Suhonen https://c-info.fi/info/?token=-2xlK5-nlX6o2oWT.Dg-YDK1KGEnENlUjhbSbUw.BmK0C5wVqSb-Ao99sUBAbV9czwupuS14jv_jbcrGss5lFuHTypDM4bjj1k8NpSzE_-u_Pst9VrOqbxCusFX0gI047gyl84XJgPhARSwXgZiykKMlpt-bXq0u5XSa4DnnfDQFJPcISZqRSa8zdpiCOHD1LYO3r-P8p6f5MrSInvbXGoyvT2i6KM3IC0_DssHVv1kFI4FBSydrTNHKRvxOZ-mTuGmaATRedYcokLeMFitdOC38Ri37SQ
Лылыӈ ла̄тыӈ is the very first Mansi textbook intended for non-native speakers and realized in a contemporary European style. The book is above all a descriptive work on contemporary Mansi. As the book is intended for beginners, the emphasis in the texts and exercises is on basic structures, basic vocabulary, and basic-level discussions, while considering the functional aspect of these elements. The exercises can be completed in pairs or groups, for example in the classroom, as well as individually. This is a pdf variant of the printed book. Possible audio materials and language technology applications will be added later. The book was funded by the Kone Foundation.
Copyright (c) 2025 Suomalais-Ugrilainen Seura
Virolais–suomalainen kielitieteen sanasto
Saatteeksi Virolais-suomalainen kielitieteen sanasto on tarkoitettu yliopiston viron kielen opiskelijoille ja vironkielisen kielitieteellisen kirjallisuuden suomalaiselle lukijalle. Lisäksi se voi olla avuksi virolaisille viron termien suomentamisessa. Sanasto sisältää perussanastoa kielitieteen eri alueilta (fonetiikka, fonologia, morfologia, sananmuodostus, lauseoppi, leksikologia, semantiikka, kielenhuolto, onomastiikka, tyylioppi, murteentutkimus, tekstilingvistiikka, typologia jne.). Sanasto esittelee pääasiallisesti sellaisia käsitteitä ja niitä vastaavia termejä, jotka yleisimmin esiintyvät virolaisessa kielitieteellisessä kirjallisuudessa. Se on toisin sanoen virokeskeinen. Koska kyseessä on ensimmäinen verrattain laaja virolainen kielitieteellinen sanasto, vironkielisen termistön täsmentäminen on ollut tarpeellista. Virolaisten termien suomalaiset vastineet on koottu suomenkielisestä kielitieteellisestä kirjallisuudesta. Jonkin verran on myös sellaisia käsitteitä, joita Suomessa ei käytetä ja joita suomenkielisen vastineen puuttuessa on pitänyt selittää useilla sanoilla (esim. aspektverb - sekä totaali- että partiaaliobjektin salliva verbi). Vastineiden tyhjentävää luetteloa ei tavoitella, sillä päämääränä on viron termien ymmärrettävyys. Koska sekä viron- että suomenkielistä kielitieteellistä kirjallisuutta on käyty läpi hyvin laajalti, sanaston tekijät eivät ole pitäneet tarkoituksenmukaisena esittää luetteloa kaikista käytetyistä teoksista. Kiitämme lämpimästi virolaisia kielitieteilijöita Helmi Neetaria, Arvo Eekiä ja Tiit Hennostea sekä suomalaisia kielitieteilijöitä professori Auli Hakulista, tohtori Maija-Liisa Länsimäkeä ja tohtori Matti Punttilaa kaikesta avusta ja monista hyvistä neuvoista, joita olemme sanakirjaa laatiessa saaneet. Erityisesti kiitämme Castrenianumin toimitteita -sarjan vastaavaa toimittajaa professori Seppo Suhosta. Helsingissä marraskuussa 1992 Tiiu Erelt, Mati Erelt Saateks Eesti-soome keeleteadussõnastik on mõeldud ülikooli eesti keele õppijatele ja eestikeelse lingvistikakirjanduse soome lugejale. Peale selle võib sõnastik olla abiks eestlastele eesti terminite soome keelde tõlkimisel. Sõnaraamat sisaldab põhisõnavara eri keeleteadusaladelt (foneetika, fonoloogia, morfoloogia, sõnamoodustus, süntaks, leksikoloogia, semantika, keelekorraldus, onomastika, stilistika, murdeuurimine, tekstilingvistika, keeletüpoloogia jne). Sõnastik esitab peamiselt selliseid mõisteid ja neile vastavaid termineid, mis üldisemalt esinevad eesti keeleteaduslikus kirjanduses. Teiste sõnadega see on eestikeskne. Kuna tegemist on esimese sedavõrd ulatusliku eesti lingvistikasõnastikuga, on tulnud eestikeelset terminivára mõnel määral korrastada. Eesti terminite soome vasted on võetud soomekeelsest lingvistikakirjandusest. Vähesel määral on selliseid mõisteid, mida Soomes ei kasutata ja mida soome vaste puudumise tõttu on tulnud pikemalt seletada (nt aspektverb - sekä totaali- että partiaaliobjektin salliva verbi). Vastete ammendavat loetlemist ei taotleta, sest eesmärk on eesti terminite arusaadavaks tegemine. Et nii eesti- kui ka soomekeelset lingvistikakirjandust on kasutatud väga ulatuslikult, siis ei ole sõnastikuautorid pidanud otstarbekaks esitada kõigi kasutatud teoste loetelu. Täname väga eesti keeleteadlasi Helmi Neetarit, Arvo Eeki ja Tiit Hennostet ning soome keeleteadlasi prof Auli Hakulist, dr Maija-Liisa Länsimäke ja dr Matti Punttilat kõige abi ja paljude heade nõuannete eest, mida oleme sõnaraamatut koostades saanud. Eriti täname Castrenianumin toimitteita - sarja vastutavat toimetajat professor Seppo Suhost. Helsingis novembris 1992 Tiiu Erelt, Mati Erelt
Copyright (c) 1992 Mati Erelt, Tiiu Erelt https://www.c-info.fi/info/?token=VeGyZGP61kJdLF66.upSUtsSrYBojOoKKBDWmIw.2_g3XZotMvuYLeUGrVpXQpP3yYuPrjD5zir0L16hQsPFMuX_84t0a7WDtG_42SgrSBHRzBU5zciXmc2-Qj2N9MG-N1rNdujYHTeffno_4tczgXCxzF3RjSe-5n7zkh49XZighzqz2WXiqkVaI4-BlQO7kglQHAJI4CU-HGx5tqrfWVrXr_ecJW2WWqIMYdK_fHtBW3Rt5Qx8dBxdFkkFxeAlBe6IS2Frp7p9WB0ubXW1O958C9kKLv1NrKOoNW5WdtaEf58olkWyqRwqywlWdzGzh-hnFn7DmumeEH7qQm0SisDliLdKlkQq2Nmu
Copyright (c) 1981 Jarmo Elomaa https://www.c-info.fi/info/?token=nChGhwcmDBLgVbXb.aRGDhrxKj9Y1eStWA0Gr4A.aBL4F9Z4Q50X8mA88wARaejxZ2O60eu7VjjvhuwYeKJRwzvppyE5P0P-6Pr9mc_Gn22zZgTenTWNb4bDNcNtAkmF1_NZEORPyy3KTlnJKyGzB1AO0COgAEhbx6dZjbMvX8bIoU9RpZfjl9KAhSiXg3Vs1deoyvSlbQRZZvpqivzQC5WjZQF6JxH9bEpoDiPLhb_EIH70C5vWaXrLfpCN8CuVHBNHqBhBeF8EpVz0UibM9lYX2bX03Z6guw9c70lySYEBpvhKPKL9GY8
Saatteeksi Tämä kirja liittyy alunperin Helsingin yliopiston viron kielen ja kulttuurin opetuksen tarpeisiin. Johdatus viron kielen tutkimukseen -kurssi kuuluu perusopintoihin, eivätkä monet opiskelijat vielä siinä vaiheessa ole valmiita lukemaan vironkielistä kirjallisuutta. Suomeksi on virolaisesta kielitieteestä ilmestynyt vain muutama lyhyt esitys. Opetus on siis olosuhteiden pakosta ollut kovin primitiivistä: opettaja kertoo ja oppilaat kirjoittavat ahkerasti muistiin. Kurssia valmistellessani huomasin, että viroksikaan ei ole saatavissa kattavaa esitystä virolaisesta kielentutkimuksesta, ja siksi kirjasta tuli melko laaja. Tarkoitukseni on kuvata kielitieteen kehitystä Virossa, tyisesti viron kielen tutkimisen suuntia, metodeja, tutkijoita ja tutkimustuloksia alkaen varhaisimmista viron kielen kuvauksista 1600-luvulla ja päättyen syksyyn 1998. Professori Seppo Suhonen ja tohtorit Helle Metslang ja Silva Kiuru ovat lukeneet käsikirjoituksen. Olen kiitollisena ottanut vastaan heidän kommenttinsa ja korjausehdotuksensa. Kiitän Suomalaisen kirjallisuu- den edistämisvarojen valtuuskuntaa sen myöntämästä apurahasta. Helsingissä, joulukuussa 1998 Reet Kasik
Copyright (c) 2001 Reet Kasik https://www.c-info.fi/info/?token=d8J3Qs5BC8fTEF-K.0UijU85qu-jsoqR5QNS0Lg.5ijp9wGGc_VCwI-R3tF3Z-EaOb7B2zUijbY2IbAC7njI5EEufd_gAdN7Wqqo_jEMCV4ZLSvt-cvIOe_oczioB6wH-R2g5A19gzKG1ZM5i8xWf4uGnAczO-BJ-vD9GcqIt-WA6TiOfzLEvnCeu-m6faXJlxob6K2pxlsaLpUbTY1MhyyhIEmAbqVKswyesi3CODyHpAZggBHLoJPMvDhFVkIMBk9rbcoHiFaGOBYQ4mvxhditMrpMGoXfoGBLbWjGTPr0VQq1RTcwXZFwksyS2J63HfWUuIQzPk3ENycLGyr-
Saatteeksi Helsingin yliopiston Unkarilainen laitos vietti 22.9.1988 60-vuotisjuhlaansa. Unkarin kielen ja kirjallisuuden opetuksella ja tutkimuksellakin on kyllä ollut sijansa Helsingin yliopistossa jo toistasataa vuotta, mutta erityisen merkittävä oli vuosi 1925: silloin yliopiston unkarin lehtoraatti vakinaistettiin. Lehtoraatin yhteyteen muodostui nopeasti, suuren innostuksen, suurten lahjoitusten turvin unkarilainen kirjasto. Ja kuin kehityksen johdonmukaisena seurauksena kuusikymmentä vuotta sitten perustettiin lehtoraatin ja kirjaston tueksi Unkarilainen laitos. Kirjastostaan nykyinenkin laitos on ylpeä. Sen kasvun ja ajantasaisuuden ovat viimeisten kolmen vuosikymmenen ajan taanneet suuressa määrin Unkarin valtion tekemät, Suomen ja Unkarin väliseen kulttuurisopimukseen perustuvat kirjalahjoitukset. Parhaansa Unkarilainen laitos on kuitenkin aina saanut opettajissaan. Heti ensimmäiset lehtorit Gyula Weöres ja Viljo Tervonen tekivät opetustyönsä ohella ja vuosikymmenet uhrautuvaa työtä tutkijoina ja kääntäjinä, Unkarin kulttuurin hyväksi. Vuonna 1959 aloitetun kulttuurisopimuksen nojalla unkarin lehtorit ovat viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana tulleet suoraan Unkarista. He ovat kaikki tehneet työtä unkarin kielen ja kulttuurin hyväksi paljon yli varsinaisen opetusvelvollisuutensa. Haluaisin tässä mainita erityisesti yhden ensimmäisistä Unkarista saapuneista lehtoreista, Unkarin kulttuuri- ja tiedekeskuksen nykyisen johtajan István Nyirkosin, jonka innostava opetus – ja varmaankin myös hänen uutteruutensa oppimateriaalin valmistajana, jolla hän antoi oivan, ja noudatetun, esimerkin usealle jälkeensä tulleelle lehtorille – moninkertaisti unkarin kielen opiskelijoiden määrän. Hänen jälkeensäkin laitos on saanut Unkarista erinomaisia opettajia. Suurella kiitollisuudella laitoksessa ja sen ulkopuolellakin muistetaan muiden pitkäaikaisten lehtorien László Keresztesin, Tamás Márkin ja Valéria Révayn työtä, ja samanlaiset kiitokset haluamme kohdistaa laitoksen nykyisellekin lehtorille Márta Csepregille. Kaikki he ovat mitä kauneimmalla tavalla edustaneet maataan laitoksessamme ja teh- neet äidinkieltään ja kansansa kulttuuria maassamme tunnetuksi. Laitos on myös voinut jo toistakymmentä vuotta käyttää tuntiopetuksena hyväkseen Helsingissä asuvan Eva Gerevich-Kopteffin äidinkielen ja Unkarin kulttuurihistorian henkevää asiantuntemusta. Laitoksen omasta kasvatista on kehkeytynyt ugrilaisten kielten spesialisti: Ulla-Maija Kulonen on viime vuosina luennoinut laitoksella unkarin kielihistoriaa ugrilaisesta ja suomalais-ugrilaisesta perspektiivistä. Unkarilaisen laitoksen mahdollisuudet toimia Unkarin kielen ja kulttuurin hyväksi avartuivat suuresti, kun laitos sai Suomen ja Unkarin välisen kulttuurisopimuksen nojalla Unkarin kielen ja kulttuurin vierailevan apulaisprofessorin. Professori István Szathmári Budapestista saapui vuonna 1983 laskemaan lujan pohjan työlle, ja hänen johdollaan muokattiin vuonna 1984 oppiaine Unkarin kieli ja kirjallisuus, joka laajuudeltaan vastaa sivuainekokonaisuutta. Voimme siis viettää Unkarilaisen laitoksen juhlaa tuntien suurta toiveikkuutta Unkarilaisen laitoksen tulevaisuudesta. Kantakoon sen uskollisten, uhrautuvien opettajien työ edelleen hedelmää Unkarin kielen ja kulttuurin tuntemuksen ja vastaisuudessa tutkimuksenkin voimistumisena. Juhlapäivänään Unkarilainen laitos järjesti juhlasymposiumin Helsingin yliopiston pienessä juhlasalissa. Sen esitelmöitsijöiksi saatiin kunnioitettuja vieraita – Unkarista professori János Balázs ja apulaisprofessori Enikő Szíj – laitosta edustavien esitelmöitsijöiden, professorien István Szathmárin ja Mikko Korhosen, lisäksi. Kaunista päivää himmensi se, että esitelmöitsijäksi kutsuttu professori Pál Fábián ei sairauden takia sittenkään voinut saapua joukkoomme. Muistona juhlastaan Unkarilainen laitos julkaisee juhlasymposiumin esitelmät. Raija Bartens Unkarilaisen laitoksen esimies
Copyright (c) 1989 Márta Csepregi, Mikko Korhonen, János Balázs, István Szathmári, Enikő Szij, Raija Bartens, Leena Maijala, Johanna Laakso https://www.c-info.fi/info/?token=gMlm4p382HVrgDLB.8yreqtMLgkkpDLVnfLzaXg.YLid-Dhf6TaSo8WTJiz7hHXy77I4LDsKE-F9r7_kqyVT-dJnPznAQbhHb-h4-2BkOSEpFov9XyfN22H5IA02eqAb3S0PiRV1R_KzLqv713qUxuArgmpwTGIYbwtgHaKXEJNRCd3wqK1wWOGwqJ6w9TsWgrebKXQArZuqlGMTgtFNA5hqbR_fl8mbWVeC7AvedZ0v2GbM5dYCcPN1YWotrvBPQVJfWBf78IkPDe2RyHB105YgR9bb172MliEpvEyDY5QkOspQhi32eYHKrL7sHqCg0KLBeKZtDqZQF5YafonqKZlxDzcJn1cxBZRcX-qWe1IWRH5VTqjEAOyDpZxXLQeYg-peha6wdKwDi7Y_Q2LgiegQW9cRAL3zgQtO2lij9vQDsZLFHuvzo-_DGi2ullxBdsZcW51-e3CxiNqhf1nkPl67TDnfO35cepZCbPXTrChXS68
Inkeriläisiä sananlaskuja ja arvoituksia
Alkusanat Yli kolmenkymmenen vuoden aikana olen tilaisuuden tullen tehnyt muistiinpanoja - käsivaraisesti ja äänittäen - Inkerin murteista ja muustakin Inkerin perinteestä. Kertynyttä ainesta ja havaintoja sen johdosta olen julkaissut vähän: kaksi sarjaa "Näytteitä Inkerin murteista" (Virittäjä 1953 s. 381-405 ja 1955 s. 41-70), "Murretietoja Kupanitsan Greplasta" (Kalevalaseuran vuosikirja 1963 s. 200-216), näytteitä Kelton, Moloskovitsan ja Järvisaaren murteista (teoksessa "Suomen kansa muistelee" s. 335-360, 1964) ja näytteitä Laukaansuun inkeroismurteesta (kokoelmassa "Lähisukukielten lukemisto" s. 157-169, 1967). Vuosia sitten oli suunnitteilla Inkerin murrekirjakin, lähinnä ääninauhoihin tallentamani aineksen perusteella, mutta tuo ajatus on toistaiseksi jäänyt lepäämään. Murrekirjan pieneksi korvikkeeksi tulee nyt julki kokoelma inkeriläisiltä saamiani sananlaskuja ja arvoituksia - kiitos Inkeriläisten Sivistyssäätiön, joka lupasi vastata kirjasen painatuskustannuksista. Julkaisutien avauduttua aloin poimia inkeriläiskokoelmistani tämäntapaisia muistiinpanoja; mukaan otin sananlaskujen lisäksi myös muita kiinteämuotoisia ilmauksia, kuten vertauksia, sanontoja, sanomuksia, riimittelyjä, loruja, luonnehdintoja, kalendaarisia viisauksia, matkimuksia, köllejä. Inkeriläisäänitteitäni, joita on yhteensä 58 tuntia, en kuitenkaan tätä varten ryhtynyt kuuntelemaan, vaikka niissä kyllä jonkin verran olisi mukaan otettavaa ainesta. Tämän kirjan sananlaskuja ja arvoituksia en ole sanaston enkä asian puolesta sensuroinut, vaan olen julkaissut ne juuri sellaisina kuin ne selkeällä Inkerin murteella on sanottu; näin neuvoo tekemään sananlaskujen erikoistuntija Matti Kuusi. Muistiinpanoista poimitun aineksen vaimoni kirjoitti lipuille, ryhmitti ja aakkosti sekä kirjoitti sitten puhtaaksi. Offsetpainoa varten konekirjoitustyön suoritti Kerttu Pohja. Kokoelma on toimitettu samaan tapaan kuin v. 1976 julkaisemani "Karjalaisia sananlaskuja ja arvoituksia" (Castrenianumin toimitteita n:o 15). Alkuluvun "Inkerin perinteen parissa" olen kirjoittanut eräiden asianharrastajien toivomuksesta. Kiitän tämän kokoelman tukemisesta Inkeriläisten Sivistyssäätiötä, erityisesti rovasti Matti Vironmäkeä, joka on asiaa tarmokkaasti ajanut. Kiitollisena muistelen niitä Suomessa, Ruotsissa ja Neuvosto-Karjalassa tapaamiani Inkerinmaan synnynnäisiä, joiden tietoja olen tähän kirjaseen saanut. Helsingissä 11. kesäkuuta 1978 Pertti Virtaranta
Copyright (c) 1978 Pertti Virtaranta https://www.c-info.fi/info/?token=BgZwGChqqkPP79PE.oY3W6cDwQPOxvo4DpqkoJw.4ILPI1jGFIIqxaG4MW4matgEjdWmRuey-IvUdhQTfmBgp3gKetV38xiWOk91BGxe0VvLgJG_Z-8t0Xy4wXI6Y4ECIPs4pGe3sfqJU0Lgyr5ifXEoHeXYiUDDdWkQF5UeKbTsnV25kOfOnum8zD6Adx9RqO-hYfPOJSI4xvndd0Rew6sa6kNBD2TqJqZeSHuhEVdEsxKTrANYY8WP7RATWdzX4VAxJ60q7Lv6hV3_p8yaRojA
Alkusanat Muistiinpanoihini on vuodesta 1951 lähtien kertynyt pari sataa Vienan naisten lapsille hyräilemää laulua. Enimmät olen kirjoittanut sanelun mukaan, pienemmän osan litteroinut ääninauhasta. Viimeksi mainittujen joukossa on myös lauluja, jotka Väinö Kaukonen äänitti yhteisellä Karjalan matkallamme kesällä 1968. "Vienalaisia lastenlauluja" sisältää tämän nimikkeen ulkopuolellekin lankeavaa ainesta, nim. 1) Rukajärven ja Tunkuan kylistä olevia lauluja, vaikka kyseiset ent. pitäjät eivät kuulukaan ns. Vienaan, 2) lasten viihdyttämiseksi luettuja loruja ja lasten omia leikkihokuja sekä 3) muutamia sellaisia lauluja, jotka eivät nimenomaisesti ole "lastenlauluja" mutta joita kyllä on lapsille lauleltu. Kokoelmaan olen liittänyt 15 laulusävelmää. Ne on nauhoista kirjoittanut ylioppilas Kaija Pärnänen ja puhtaaksi piirtänyt musiikinopettaja Outi Tolvanen. Kiitän heitä hyvin tehdystä työstä. Karjalan sivistysseuraa kiitän siitä, että se on osallistunut painatuskustannuksiin ja siten tehnyt mahdolliseksi kokoelman ilmestymisen. Kulosaaressa 26. toukokuuta 1973 Pertti Virtaranta
Copyright (c) 1973 Pertti Virtaranta https://www.c-info.fi/info/?token=UlVuK9X0bECRkw2L.vhTB1IrErrXEFogyRy_YIQ.xWJa3807kPbtIcfVAJQ82W3PfjHWxLjVnu16xSIYHI2C7jyN04HcVDbl-LrmKDSXWa6do7mRjVopW42CB7OXnOZ4k3e7TTZ3KyjnZVEkF0UckKiXvPh0WaqJbLrtfodk389_KLYM93NiAdqFwUbIgU_4lsyfj0WPrDqC2JEBpCxeIlcuoLUNTHvMUbdvIOKsdX2u3gSnB4-BPOoJdQJk1W6vyoNCnVvAKJei95Tp8n-nl_G8
Copyright (c) 1981 Eeva Niinivaara; Heini Ilomäki, Kristiina Koskivaara, Hannu-Pekka Lappalainen, Tapani Lehtinen, Eva Lille, Anja Salokannel; Aimo Turunen; Raili Kilpi https://www.c-info.fi/info/?token=ELzcC5Hlg3Yh1ppq.tcuyK2Pdv4qfWZuJEE3OWg.OUBLj7wUJv_hpBY4zlDpbK8WSGoZiS49ZGZsFpTh3FkkEpRUQBeQbJZ2hV4ehCLF85AYVvipEai2c__Qr7X0UQigoaAXaCTO6-92Rv8lhTsbYIqfv-szEbIqLMVItKRoYzzpAbrFJoUtreXathduBzFWn9xgsep7hbBDt1kuSh-RRQ85C_OvV79TqfpN846klPlDn3N4H90V9dEXxnmykvozc9ZDsnNxFPjTgGyp5nO63B5k5XItRklT3-sbO_eJtKBmx9CfznW3OXtP-8oleJGmilvD3gTYFNIp5szpW4vG9bEU4zVrc_GNbNYetX8Nca7XGaBc54mo4wgNnSW2G0V4vvDeG4ZUs_YtncrZtZUcj5axR9Ndq39PJ0Oty8OYHJJha3Lj1xbj-zq-RtkHtW1zt3EGmpP4d2IFcQs